Awake iron!



Awake iron! (Desperta Ferro!, ; Medieval Catalan: Desperta Ferres!) was a battle cry of the Middle Ages employed by the Almogavars. It was shouted on entering the fight, to frighten the enemy and invoke the presence of iron in the battle.

Other Almogaver war-cries were Aragó, Aragó!, ''Via Sus! Via Sus!, Sant Jordi! Sant Jordi!''. However, of these Desperta Ferro! has emerged as the most famous, as it was unique to those forces. The cry was given as the Almogàvers struck the earth with their lances and darts, causing sparks to fly up from the stones.

<!-- LEAVING LONGER PORTIONS/DETAILS TO BE TRANSLATED LATER

Primer testimoni històric: la Batalla de Gagliano


Aquest crit de guerra ha passat a la Història Militar gràcies a Ramon Muntaner, que el recollí en la seva Crònica. El primer testimoni històric data de l'any 1300, durant la Guerra de Sicília, quan les tropes almogàvers del rei Frederic II de Sicília, cabdellades per en Guillem Galceran de Cartellà i don Blasco d'Alagón el Vell, van derrotar les tropes franceses de Gautier V de Brienne a la Batalla de Gagliano.

Batalla de Gagliano (1300)
A l'alba, enmig d'una tènue foscor, les tropes franceses formades pels cavallers de la mort, començaren a avançar lentament vers la posició defensada pels almogàvers, situada prop del castell de Gagliano. En veure l'aproximanció dels francesos i que la batalla era imminent, les tropes almogàvers començaren a cridar a viva veu '''Desperta Ferres!! Desperta!!, Desperta Ferres!! Desperta!!''', mentre amb el relló (part superior metàlica) de les llances i els dards, picaven amb totes les seves forces contra les pedres, produint d'aquesta manera centenars d'espurnes i una gran lluminària. La visió d'unes tropes enbogides que enmig dels clarobscurs de l'albada feien esclatar centernars d'espurnes contra el terra mentre proferien crits de guerra provocà el terror entre els francesos, i un dels seus comandants, el comte de Breda, afirmà: ab diables nos som atrobats!

La Batalla de Gagliano va finalitzar amb la massacre de les tropes franceses, de les quals tant sols quedaren en vida 5 cavallers que els havien servit de guia. Cap dels cavallers de la mort francesos no va sobreviure a l'enfrontament contra aragonesos i catalans.

Batalla de Kibistra (1304)
La Guerra de Sicília finalitzà l'any 1302 amb la Pau de Caltabellotta. Gràcies a aquest tractat Frederic II de Sicília aconseguí ser reconegut com a rei de l'illa de Sicília, però una de les claùsules de tractat li exigia la desmovilització total del seu exèrcit. A resultes d'això els mercenaris almogàvers es quedaren sense feina. Un altre mercenari al servei del rei Frederic II de Sicília, l'almirall Rutger von Blum (catalanitzat per Roger de Flor), decidí crear una nova companyia de mercenaris amb els almogàvers aragonesos i catalans, i oferí els seus serveis a uns dels seus aliats durant la guerra, els bizantins; era el naixement de la Companyia Catalana d'Orient. Durant aquells anys l'imperi Bizantí havia destina grans recursos a la Guerra de Sicília, però a Anatòlia es veien incapaços d'aturar l'ofensiva dels turcs. Davant d'aquesta situació, l'emperador bizantí Andrònic II Paleòleg es decidí a contractar els serveis d'aquella nova unitat de mercenaris organitzada per Roger de Flor i formada pels almogàvers veterans de la Guerra de Sicília. La Companyia salpà del Regne de Sicília el mes d'agost del 1303 i desembarcà a Constantinoble el setembre del 1303.

La primera acció militar de la Companyia contra els turcs tingué lloc pocs dies després de la seva arribada, quan a la Batalla del riu Cízic derrotaren i exterminaren sistemàticament les tropes turques de l'Emirat de Karesi. Donada la proximitat de l'hivern però, la Companyia decidí eixhivernar al Cap de l'Artaqui. La campanya militar del 1304 es caracteritzà per les batalles llampec, aconseguint derrotar successivament les tropes dels Emirats Turcs d'Anatòlia a la Batalla de Germe, Batalla d'Aulax, Batalla de Tira i Batalla d'Ània. Davant les successives victòries militars de la Companyia, els turcs optaren per fer un replegament general i retirar-se cap a l'interior de la península d'Anatòlia. Tot i així, a primers d'agost, la Companyia eixí de de la ciutat costanera d'Ània, on es trobava acantonada, i seguint l'antiga via romana, s'endinsà cap a l'interior d'Anatòlia a la recerca dels turcs.

-->